Opplysningstiden

På midten av 1700-tallet begynte nye impulser å bli gjeldende, dette synes vi er viktig å få frem. [|Opplysningstiden] er kjennetegnet ved voksende optimisme for hva som faktisk var mulig for menneskene å gjøre i samfunnslivet så lenge man brukte kunnskap og sunn fornuft. Ny kunnskap trengtes for å etterprøve tradisjonelle holdninger. Kunnskapsinnhenting ble satt i gang, altså man satt igang store tiltak for å få mer kunnskap og finne opp nye ting. Det ble registret, notert, botanisert, illustrert, definert og justert. Det ble startet foreninger med mange gode formål, og det ble gitt ut avhandlinger og tidsskrifter. En ny litterær sjanger ble også etablert i Norge på denne tiden. For historisk-topografisk litteratur er 1760-årene gjennombruddsfasen. Presten [|Jens Essendrop] var den første som skrev i denne sjangeren, og skrev om Lier prestegjeld (1761). Nye sjangere og skrivemåter hadde mye og si for media i disse dager.